Na svijet sam došao 15-tog rujna 1975. godine.
Negjde na Balkanu, gde je Europa rekla "Laku noć", a nikako da kaže "Dobro jutro".
Ovo je moja majka - dobra i nježna.
Živi u svom svijetu knjiga i glazbe.
Prefinjena i lijepa, kao gobleni koje je vezla.
Moj otac. Uvijek u pokretu, da mu nešto ne promakne.
Kroji planove, traži nove puteve.
Baka. U grozničavoj potrazi za šećerom. Valja obilježiti moje rođenje.
Živi za slatkiše i uvjerena je da se Zemaljska kugla vrti oko slatke osovine.
Imaš li danas šećera?
Tako su je i zvali: Baba Slatka.
Šećer, slučajno? - Još nije stigao.
Velik je svijet, a ona je znala da negdje daleko raste šećerna trska.
Što je stiglo? - Šećer, kubanski šećer!
Ej, drugarice, vraćaj se! - Stani u red! Ne pravi se pametna!
Drugarice, kako te nije sram?
"Cafe" - tajna prijestolnica kocke.
Tog dana djed je vodio važnu bitku.
Odlučivao se novi "Car table".
Mog djeda su zvali "Baj Dan".
Dan - skraćeno od Jordan, a "Baj", jer je znao da baje,
svaki put kad bi bacao kocku.
Ne zna svatko baciti!
Bai Dan - majstor među kockarima!
Igralo se od ranog jutra. Rasplet se približavao.
Upravo kad sam ja dolazio na svijet.
Ljudi! Dupla šestica. - Bravo!
Novi Kralj table je: Baj Dan!
Spremila baka tulumbe i baklave, puter-rolnice...
Slatka, odakle ti šećer? - Poslao Fidel Kastro sa Kube.
Svijet je golem, a spas stiže od svukuda!
Za mog unuka Aleksandra! Živjeli!
Ovde počinje priča o meni.
Priča o Aleksandru Georgijevu, ili kraće, priča o Sašku.
Svijet je velik i svako te zove onako kako mu se sviđa.
(Njemačka)
SVIJET JE GOLEM, A SPAS STIŽE OD SVUKUDA
Halo? Da.
Da, da.
Djeca ... Imala su nesreću.
Saško je živ. U bolnici je.
Jana i Vasko ...
Zdravo. Kako si?
Da li razumiješ što te pitam?
Kako se zoveš?
Ne znam.
(Njemačka)
Rendgen
Dobro jutro. Izvolite? - Dobro jutro.
Tražim svog unuka Aleksandra Georgijeva.
Soba 17, dolje niz hodnik.
Hvala.
To sam ja, Saša. Došao sam da ...
Djedova momčina! Kako si mi?
Ja sam tvoj djed, iz Bugarske. Ne poznaješ me?
Jesi li dobro?
Reci da jesi!
Što radite ... Molim vas, ja... Ja vas ne poznajem...
Saša, Saša ... pogledaj me dobro.
To sam ja, tvoj djed!
Došao sam iz rodnog kraja. Sjećaš se?
Baba ti je "Slatka". Učio sam te igrati "Table".
Sjećaš se pjesme?
Tablu igraju oni koji znaju.
Tablu igraju i oni koji ne znaju.
Što se događa?
Recite gospodinu da ide. Ja ga ne poznajem.
Molim vas, odmah napustite sobu.
Saša...
Tablu igraju oni koji znaju,
a igraju je i oni koji ne znaju.
Igraj hrabro, ne plaši se, jer i gori može da te tuče.
Jedan, dva, tri...
Jedan, dva , tri ... dupla šestica.
Mogu li baciti kocku, djede?
Slušajte me svi!
Pejo, danas častim cijelu kavanu.
Moj unuk je tražio da baci kocku!
Za budućeg majstora! Na mladima svijet ostaje.
Hajde, majstore!
Zapamti jedno:
ne igramo za novce, nego za slavu.
Razumiješ? - Razumijem.
Uzmi kocku!
Moraš vjerovati u kocku.
Zamisli dva broja!
Šestica i jedinica.
Baci.
Bravo!
Oprostite, trebalo je da vas pripremim na to ... da vas on neće prepoznati.
Obaviću razgovor sa njim. Pripremiću ga... - Doktore, kako je on sada?
Da li će mu biti bolje?
Na svu sreću, prošao je bez teških tjelesnih povreda.
Ima retroaktivnu amneziju. - Amneziju?
Da. Nije u stanju da se sjeti bilo čega pre nesreće.
Ne zna čak ni to da su mu roditelji poginuli.
Moramo to kriti od njega.
Aleksandar Georgijev
Saša, tvoj djed!
Daj mi to!
Daj mu! Ne muči dijete...
Sretan rođendan, Saško! - Hvala.
Igraj, dok se kutija ne raspadne.
Hvala, djeda.
Sada si glavni!
A sad se slikamo...
Recite "Zejtin". Hajde! - Zejtin!
Puši.
Bravo!
Aleksandar Georgijev. Poslje zvučnog signala, ostavite poruku.
Gospodine Georgijev, ovdje Viteček iz prevodilačke agencije.
Javljam se u vezi uputstva za rukovanje usisivačem "PX 510".
Obećali ste da ćete ga završiti prošle nedjelje. Molim, vas, javite se.
Donio sam ti slike.
Ko su ovo dvoje? - Tvoji roditelji.
Baba Slatka.
Ovo ovdje si ti, a ovo sam ja.
Tvoji mama i tata.
Ne sjećam ih se.
Ovo je tvoj rođendan.
Sedmi.
Zar se ne sjećaš? Stvarno? - Ne.
Svi ti ljudi su mi nepoznati, ne sjećam se nikoga.
Mame, tate ... ni samog sebe. Dosta je!
Sjetićeš se, Saša, vjerujem da hoćeš!
Našao sam u tvom stanu ovo, što sam ti nekad davno napravio.
Ulazio si u moj stan? Kako?
Na ne baš zakonit način ...
Ne baš...
Tek tako provališ... Krasno, super!
Dakle, vi ste moj djed iz Bugarske! Ko bi rekao!
A sad trebate otići. Ja vas se, jednostavno, ne sjećam!
Saša...
Ne znam ko ste vi!
Čovjek ne može da pogodi ni kutiju. Dajte mu neko korito!
Ne rugaj mi se pred onim čovjekom iz "Narodne milicije".
Drug milicajac, što me gledaš tako toplo, kao da si Lenjin?
Visiš tu po cijeli dan, trebalo bi da si već naučio ovu igru.
Odigrajmo jednu partiju!
Ali nećeš, znaš da ćeš izgubiti.
Svi drugi igraju.
Ako samo sjediš, može ti nešto pasti na glavu.
Ode on ...
Vasko, zvali su te u kadrovsku!
Dakle, Georgijev...
Nije dobro, Georgijev. Ništa ne valja!
Nešto se dogodilo? - Čudne stvari.
Služio si u raketnoj jedinici.
Jednom si udario oficira na dežurstvu.
Tako ovdje piše.
Šest mjeseci isključenja iz Komsomola.
Odslužio vojsku 1971. godine, prijemni ispit na Strojarskom fakultetu...
U svom životopisu nisi naveo da su te isključili iz Komsomola.
Lažna karakteristika iz vojske. Evo kopije.
Drugovi su provjerili kako si primljen i kako si diplomirao.
U laži su kratke noge.
Što da radim sa tobom?
Ti si perspektivan, ali...
Imaš dijete. Nek ti je živo i zdravo.
Ljudski je griješiti. Mlad si, život je pred tobom.
Što hoćete od mene?
Tvoj tast, Jordan Balabanov, zvani Baj Dan...
Bio je poznati biciklista, pobjednik trke "Bugarska 1954"
Te godine dobija stipendiju, studira dve godine u DDR.
Za vrijeme pobune u Mađarskoj, organizira studentske proteste.
Vraćaju ga u Bugarsku. I što on uradi?
Raznese dinamitom spomenik Staljinu.
Osuđuju ga na smrt. Dobija pomilovanje.
15 godina u zatvoru i još se nije naučio pameti.
Ne zna držati jezik za zubima.
Laje na vlast i vrijeđa je.
Nema šanse! U njegovoj glavi je samo kocka.
Samo kocka...
Za sada ga nećemo dirati što prodaje garniture za kocku...
Njegova radionica je u podrumu... - Što hoćete od mene?
Od sada zapisuj svaku riječ, koju izgovori protiv vlasti.
I sve što kažu njegovi pajdaši. I tvoje kolege sa posla...
Izveštaje ćeš podnositi meni.
Potpiši ovu izjavu!
Prvo da razmislim.
Razmisli, ali kratko... Mogu se dogoditi ružne stvari.
A ako odbijem potpisati? - Ne valja, nikako ne valja za tebe.
Poništićemo tvoju diplomu, ostaješ bez posla, a i tvoja žena...
Ići ćeš u zatvor zbog falsifikata...
Jel' dovoljno? Ima još...
Ako nećeš pričati,
odigrajmo jednu partiju.
Ne zanimaju me takve igre.
Hajde, samo jednu igru. - Nemam ja sreće.
Tabla nema veze s srećom.
Učio sam te ovoj igri prije puno godina.
Vidiš, nisi zaboravio.
Zmijske oči. - To ne valja.
Dobro je. Nema loše kocke. Postoje samo loši igrači.
Zavisi kako igraš.
Važno je da pratiš igru
i da pročitaš protivnika.
Da ga spriječiš da njegovi izbiju naprijed.
Evo - zmijske oči. Najmanji zbroj, a dobro si bacio.
Preprečiš mu Bosfor ovdje ...
a Dardanele ovdje,
pa je protivnik zarobljen u Crnom moru i ne može da mrdne.
Jee!
Dupla šestica.
Najveći zbroj.
Mogao si i izgubiti da sam te blokirao.
Ali, uvijek imaš i sljedeći pokušaj.
Drugarice i drugovi, izgubili smo velikog prijatelja Bugarske.
Generalnog sekretara CK KP SSSR, druga Leonida Brežnjeva.
Predlažem da pošaljemo telegram saučešća Sovjetskoj ambasadi.
Prijateljstvo naše dve države je vječno,
prijateljstvo Sovjetskog saveza i Narodne republike Bugarske.
KP SSSR - BKP!
Vasko? Pokisao si do gole kože!
Hoćeš nešto da se zagriješ? - Hoću.
Da okrenemo jednu partiju?
Imaš ni nešto reći?
Blokirao si me, nemam kud.
Pogledaj malo. Uvek imaš drugo otvaranje.
Kako god da bacim, ne vrijedi.
Kad se situacija čini beznadežnom,
samo promjeniš taktiku. - Kako?
Prihvatiš na sebe rizik, baciš kocku i nadaš se.
Moraćemo emigrirati!
Kako? - Na Zapad, u Njemačku.
Ozbiljno ti kažem, uradićemo to ovog ljeta.
Kao da idemo na more...
Ali, kako? - Moraću otići!
A Saško? - Ide i on.
I za njega je bolje tamo.
Razumiješ? - Znaš li što pričaš?
Nigdje ja ne idem!
Majka: Jana. Otac: Vasko
Žao mi je. Ali, nikad se ne zna...
Nadam se da će mu biti bolje.
Primjetio sam da ga nema, ali nisam znao da je imao nesreću.
Još jedna šalica čaja?
Da li znate njegove prijatelje? - Ne, uvijek je bio sam.
A djevojke? - Nisam ga vidio ni sa jednom.
Nikako da dođe sebi.
Tri nedjelje sjedim pored njegove
bolničke postelje, kao da čekam Sudnji dan...
Uzeću ovaj štap na par dana.
Samo izvolite.
Hvala, moj dobri susjede.
Gasi to čudo!
Puštaju nove stvari!
Daću ti ja novo!
Diži se!
Jesi li poludio?
Razmrdaj se malo, mladiću! Samo buljiš u taj prokleti TV!
Ispiraju ti mozak. Ustaj, ili ću te izgurati na ulicu.
Ustaj!
Ti nisi normalan! - Hajde, ustaj!
Opa! Konačno!
Momak zna skakati!
Možeš li još? - Ostavi me na miru!
Ima da te izvučem iz ove sobe.
To boli, prekini! Ne mješaj se u moj život!
Ti ovo zoveš životom?
Prevodiš uputstva za usisivače?
Izležavaš se ovdje ...
Prenemažeš se, kao neka baba.
Promjena, momče, treba ti promjena!
Nema ništa bolje od promjene.
Kukavice!
Prestani!
Neću te prestati udarati, sve dok ne pristaneš poći sa mnom.
Eto ti novo!
Dobro, idem! - Uzmi garnituru za "Tablu"!
Vidi što si uradio!
Sad igramo na dva polja.
Tabla!
Opet si me tukao. - To zavisi samo od tebe.
Od mene? Za mene je to slučajnost. - Slučajnost? - Da.
Da vidimo sad slučajnost! Držiš kocku u ruci, jel' tako?
Kojom jačinom ćeš baciti i pod kojim kutem...
Trebaš igrati duplo. Samo me tako možeš tuči.
Bravo, majstore. Prva pobjeda!
Ima da proslavimo tvoj oporavak.
Kako ti kažeš ... - Pokazaću ti nešto.
Kutija ima šest vrata. Evo ih.
Najvažnija su carska .... i rajska.
Sva vrata su zatvorena. Danas si otvorio prva.
Imaš još pet.
Kad ih sve pređeš, ti si gotov!
Sve će ti biti jasno.
Malo me je strah.
Od čega?
Strah me je ... da neću poznati
mamu i tatu,
kad dođu.
Kao što nisam prepoznao ni tebe.
Sad mi reci, ko su oni
i ko sam ja.
Ti si Aleksandar.
Nema svako sreće da bude kršten kao Aleksandar.
Jesi li se odrekao Satane?
Jesam! - Jesi li prigrlio Isusa Krista?
Jesam! - Vjeruješ li u Njega?
Vjerujem!
Kojim imenom ćemo ga krstiti?
Aleksandar
Krštava se rab božiji Aleksandar,
u ime Oca i Sina i Svetoga duha.
Želja mi je da u Novoj godini ti, Saško i ja
otpočnemo novi život - na Zapadu.
Slobodni, bogati i sretni!
Hoćemo li?
- Hoćemo, naravno.
TODOR ŽIVKOV, PREDSJEDNIK NR BUGARSKE: "Dragi sunarodnici, sretna vam Nova 1983."
A sad, sretna Nova godina!
Živjeli!
Kako se usuđujete! Ovo je bolnica!
Kakva drskost!
Napolje!
Koga ti plašiš?
Saša, Saša, ovi ovdje te neće izlječiti.
Briga njih za tebe.
Lažu te svo vrijeme - O čemu?
Vidiš ...
Evo ...
Tvoja mama i tvoj tata
neće nikada doći.
Kako to misliš - nikada?
Oni su mrtvi, Saša.
Poginuli su u nezgodi.
Bili ste zajedno.
To nije istina! - Jeste, istina je, momče moje.
Oni neće doći.
Ali, ti možeš da ih vratiš u sjećanje
kad odeš tamo, odakle sam ja,
odakle si i ti.
Ja ću ti pomoći.
Napolje! Odmah!
Saša, uzmi sve što imaš i pođi!
Ostavi goblene. Kupiću ti tamo prave slike.
Za moje stvari nema mjesta, a ti nosiš tu drvenariju!
Tu drvenariju je Sašku poklonio tvoj otac. Ti bi ponjela neke gluposti!
Bježiš iz zemlje, pa ti ništa od stvari nije potrebno.
Ja bježim? Nosim samo korisno.
Da od tebe zavisi, mi bismo ostali trunuti u ovoj rupi.
Rupa? Živio si u rupi i prije nego što si me oženio, zar ne?
Ima li nešto što bi ti učinio za mene? Pitam te, ima li?
Snizi ton, čuti će nas tvoji roditelji.
Pa što? Već mi je prekipjelo!
Da krijem da odlazimo, da ih lažem... Bog zna kada ću ih ponovo vidjeti.
Ja ne idem!
Ne ideš? - Ne idem!
Idi ili ostani. Tvoja stvar!
Saša, dođi.
Sve je u redu ...
Sve je u redu.
Dječak je brao kupine i pjevušio.
Nije ni primjetio da se smrkava, a već je bio duboko zašao u šumu.
Dijete je počelo da plače i da doziva svoju majku...
Daj mi da vidim! - To je taj dječak.
U šumi je bila tama. Ni hrane, ni ptica.
Da li će dijete da se uplaši i odustane? Neće, jer njegova mama ga čeka kod kuće.
Iznenada mu se ukazao bijeli puteljak.
On mu je ljubazno predložio: - Koračaj po meni, odvešću te kući.
Za sat vremena si kod kuće. Ja ti ne pričam prazne priče.
Što je dijete brže trčalo i bijela staza je trčala sa njim.
Konačno ga je dobra bijela staza dovela pravo kod njegove mame.
Čuvaj se, Vasko.
Sretan ti put.
Jana.
Saša, dođi se pozdraviti sa bakom i dekom.
Saša, ako mi imaš reći nešto jako važno,
samo šapni bijelom oblačku, što plovi na nebu,
on će doći i reći mi. - To će biti naša pošta?
Točno tako. A kako ćeš bacati kocku?
Zamislim broj, bacim i dobijem!
Bravo, majstore!
Da slušaš, slatko moje!
Počivajte u miru, majko i oče.
Bog neka im oprosti.
Za čega služi ovo? - Za putovanje.
Zar ne možemo autobusom, avionom?
Ko danas još vozi bicikl? - Ovo nije bicikl, nego "tandem".
Daj mi to što imaš.
Aleksandre Georgijev, spreman za polazak?
Ne. Nemamo kacige. Da li je dozvoljeno...
Da. Pitao sam Papu. Rekao je: "Da!" Hajde...
Neka nova smicalica? Samo ja okrećem pedale.
Ja upravljam. To je puno važnije.
Nemam predstavu kuda si zapucao.
Ja sam mozak. Ti si mišić. Mišić! - Gledaj kud voziš, nastradaćemo!
Kuda smo krenuli? Turska ...
Indija, Kina ...
Put svile!
Što će ti taj lonac?
Poklon za tvoju baku, budalo. Da posadi cvijeće u vrtu.
Moram piškiti. - Baš sad? Hajde, brzo!
Ovo je granica. S druge strane je Italija.
Sada! Brzo!
Vasko, a naše stvari... - Ne! Nemoj. Bježi! Bježi!
Hajde Penji se!
PRIHVATILIŠTE ZA AZILANTE
Hajde, potpiši!
Gospodin Komandir je rekao da potpišete.
Što je ovo?
Izjava da prihvaćate uvijete boravka u prihvatilištu.
Ali, sve je na talijanskom...
Ispričavam se. Evo, potpišite.
Ovo je za ljude iz Istočne Europe. Tamo su Arapi.
Ovo su Česi. U ostalim sobama su Rumunji i Mađari.
Bez brige, biće vam dobro ovdje. Sad ću vam objasniti.
Vi tražite politički azil. Međutim, Italija ja prepuna.
Morate se opredjeliti za neku drugu zemlju.
Izbor nije veliki: Australija Južna Afrika, Argentina.
Za SAD vam treba pozivno pismo i jamstvo.
Takva je sitacija! Gore glavu!
To je to. Hvala ti, Čikago. Dođite da vas upoznam.
Drago mi je. Ja sam Ivo "Čikago". Dobrodošli.
Hvala. Jana i Saša.
Saša, što ti je ovo? Zeznuo sam te! 1:0 za mene!
Jedemo špagete ujutro, u podne i navečer.
Svakog božjeg dana - špageti! A onda iznenađenje za praznik:
Špageti! Tako vam je ovdje!
Ja volim špagete, posebno "Bolonjeze".
Da, "Bolonjeze". Kao Bolonja! U početku sam ih i ja volio.
Bolonjeze ... Milaneze. Na kraju to postane "Sranjeze".
Ima da ih zamrzite. - Sigurno, poslije mjesec dana.
Ja sam ovdje već tri godine!
Ti to ozbiljno? - Da, tri godine.
Ja sam tek devet mjeseci...
Moja sestra i ja ... skoro dvije godine.
Mi smo samo na kratko.
Priča se da će da se otegne na 3-4 godine. "K'o ništa"!
Ja idem!
Kuda? Idem. Pusti me!
Stani. - Pusti me!
Čekaj! - Hoću kući! Čuješ li?
Mrzim te!
Danas pričamo o fantaziji. - O čemu? O fantaziji?!
Da, eliksir svake igre!
Reci mi, koje su marke ona kola? - "Šklopocija".
Glanc nova limuzina! - Ma nemoj! Vidi, stvarno.
A ko je vozi? - Otkud ja znam?
Iskoristi maštu. - Čovjek koji je depresivan.
Zbog čega je tužan? - Debelo se zadužio, vraća kredit.
A kod kuće, čeka ga debela žena.
Baca njegov novac kroz prozor, umjesto da sama skoči kroz njega.
Mašta ti je proradila! Sljedeća kola?
Lijepa žena za volanom. Odvrnula glazbu do daske...
Što je na radiju? - Odakle da znam?
Sjeti se! - Ne mogu.
Upotrebi maštu!
Neka sapunica ... Ne znam... Kašljanje, kihanje...
Intervju sa nekom stranom pjevačicom. Neka drhtava stara kuja...
Zar još nisi umrla? "O, da, da. Merci, merci... "
Ovo ti nije bilo loše!
Ideš mi na živce ... - Daj još malo radio.
Neću, glupo je! - Nastavi s radiom.
Dobro, dobro. Radio...
Dragi slušaoci, ovde Radio Balkan...
To! Dobro jutro! - Stanje na putevima ovoga jutra:
Gužva na putu "A-22".
Hitna poruka od Bake Slatke: "Zalivajte mi cvijeće i jedite usput."
Nećemo zaboraviti, Baka Slatka?!
Vrijeme: snježne padavine i olujni vjetar. Pažnja...